MUZICA DESTINULUI
Traducerea și adaptarea Little Badger
Îi mulțumesc lui BlackAmber pentru micul ajutor
Ce spui, mâncăm niște curcan, partenere?
Au ajuns!
Țineți minte, copii, vreau să fiți drăguți cu Danny.
- De ce? - Că așa spun eu, d-aia.
- Nu atinge plăcinta! - Mi-e foame!
Foame? Tu nu știi ce-i aia foame.
Dacă vrei să afli despre foame, vorbește cu rușii.
- Îți vor spune ei despre foame. - Grace vorbește numai de Rusia.
Dar e atât de mare!
Grace a fost cea mai bună prietenă a mamei în Anglia,
și e puțin nebună, dar e drăguță.
Soțul ei e profesor de ceva.
Și vor fi mulți copii cu care să te joci.
Și nu vreau să-l necăjiți pe Danny. Ne-am înțeles?
- Ce e cu el? - E băiatul lui Liz.
Ea a murit anul trecut.
- El i-a găsit trupul. - E atât de îngrozitor!
E foarte timid.
Vezi? E retardat.
Ce ți-am spus despre folosirea acelui cuvânt în casa asta, William Swan?
Ce-am spus?
- O să fii bine, partenere? - Da, sunt bine.
Vrei o bandă pentru ochi sau o țigară?
- Nu. - Ești sigur?
Bine. Sună la sonerie.
Bună, draga mea!
Danny, bine ai venit!
- Uite ce mare ești! - Da...
Și semeni cu mama ta!
Când trebuie să naști?
- Profesore... - Doctore...
- Cum îți merge? - Nu mă plâng.
De ce nu mergeți să vă uitați la fotbal cu Danny?
Dă-i prăjitura. Poftim!
Mulțumesc, Danny!
- Sărbători fericite! - Bun venit.
Să-ți aduc ceva de băut.
Te-ai mișcat.
Ține mâinile nemișcate!
Mi-e așa dor de Liz...
Văd ceva la televizor, și vreau s-o sun și să-i spun.
Da, știu ce vrei să spui.
Hank, te superi?
Nu, absolut deloc.
Nu-mi pot imagina cât de mult îi lipsește lui Danny.
Cum poate înțelege așa ceva?
Psihologul de la bază a spus că o să-și revină.
Da, e rezistent.
Știai că curcanul domestic nu poate procrea natural?
Credeam că numai Konrad folosea scuza asta.
Modificăm genetic bietele păsări să aibă piepturi așa de mari,
încât le e imposibil să se împerecheze.
- Orice pentru carnea lor. - Și cum o fac curcanii?
În laborator. Așa am face-o și noi, dacă am fi deștepți.
Richard e atât de romantic.
Hank, mă bucur că tu și Danny veți fi în apropiere.
Nu suntem. M-am angajat la un spital NATO de lângă Londra.
- Da? - Familia lui Liz e acolo.
M-am gândit că i-ar prinde bine lui Danny.
- Când plecați? - Peste câteva săptămâni.
Vă așteptăm anul viitor.
Stai! Să o punem pe canapeaua de acolo.
- Bine. - Nu împinge!
- Copii, mergeți afară la joacă! - E întuneric.
Luați o lanternă!
- Poți rezista până vine doctorul? - Hank e doctor.
- Aș prefera unul treaz. - Mulțumesc pentru încredere.
Ai mai făcut asta vreodată?
Nu se nasc mulți copii la bază.
Putem aștepta până când vine salvarea.
- Nu prea cred. - Cum adică "nu prea cred"?
Ce vrea să spună, Richard, e că copilul e gata să se nască.
Nimic nu va schimba asta. Ține-i genunchii aici.
- Îmi pare rău, trebuie să împing! - Unde naiba e salvarea?
Dacă trebuie să împingi, împinge. Împinge!
Bine. Respiră, Gracie.
Bine, stai puțin. Gracie, ascultă-mă.
Ai mai făcut asta înainte.
O să-l ajutăm puțin pe copil.
Împinge din nou. Gata?
Bine. Fii gata. Unu, doi, trei. Împinge!
- Împinge, Grace. - Puțin mai mult. Bravo!
În regulă. Bine. Respiră.
- Fir-ar să fie! - Ce e?
Avem o mică problemă.
Cum adică o mică problemă? Ce problemă?
- Mă descurc, bine? - Ce e?
Cordonul ombilical s-ar putea să fie înfășurat...
Cum adică ar putea fi înfășurat?
Ar putea fi înfășurat în jurul gâtului copilului.
Poți face ceva?
Nu știu, Richard. Ce fac curcanii?
Normal că putem face ceva. E o problemă obișnuită.
Tu! Pleacă de aici!
Fă cum spune el, fiule!
Respiră, Gracie, respiră.
- Retardatul e acolo. - Lasă-mă să văd!
Nu, stai. Vino aici o secundă.
Să-ți văd mâinile. Sunt curate?
În regulă. Ascultă-mă. Ascultă-mă cu atenție, bine?
Vreau să mă ajuți. Vreau să bagi mâna acolo...
În nevasta mea?
Mâinile mele sunt prea mari. Și-s beat. Mâinile lui sunt mai mici.
- Îmi poate spune care e problema. - Lasă-l s-o facă, Richard!
- Poți face asta pentru mine? - Ce fac acolo?
Poți face asta pentru mine? Bine. Acolo e un bebeluș.
O să-ți explic mai târziu.
Vreau să bagi o mână înăuntru, foarte încet, foarte delicat, bine?
Haide! Bagă mâna acolo. Încet, încet! Bravo!
Bine. Simți bebelușul? Simți capul bebelușului?
- Nu-mi vine să cred! - Taci din gură, Richard!
Îi simți gâtul?
Bine. Vreau să găsești cordonul ombilical.
E ca o funie udă, ca atunci când am fost în excursie...
Și e înfășurată în jurul gâtului bebelușului.
Vreau s-o desfaci, să se poată naște bebelușul.
- Simți? - Nu știe ce face!
Continuă să încerci, fiule. Haide!
- Continuă să încerci. - Asta e o nebunie!
Gândește. Ai reușit?
Da? Ai reușit? Ai reușit. Bine, bun.
Acum vreau să-ți pui degetele...
...între cordonul ombilical și gâtul bebelușului...
...ca atunci când îl desfaci, copilul să se poată naște, bine?
Bine? Poți face asta pentru mine? Fă-o pentru mine, fiule. Haide!
- Fă ce spune el, fiule. - Bine. Ai reușit? L-ai prins?
Bine. Desfă-l.
Cu blândețe. Încet.
Bine.
Crezi că ai reușit? Da?
- L-ai scos de pe gâtul copilului? - Da.
Bine, acum scoate-ți mâna încet.
Bine, Gracie, fii gata să împingi.
Unu, doi, trei, împinge!
- Împinge! - Împinge, Grace.
Bine, Gracie, i se vede capul.
Respiră. Încă o dată. Tare!
- Unu, doi, trei, împinge! - Împinge, Grace!
- Împinge! - Bine!
E fată!
Uită-te la ea!
O fată frumoasă.
Nu e așa rău!
O fetiță minunată.
Hai să i-o dăm mamei ei, fiule.
Cu grijă! Bravo!
Bună treabă, fiule.
Anna.
Numele ei e Anna.
O să mă căsătoresc cu ea.
NU VREAU LUMEA ÎNTREAGĂ... VREAU DOAR JUMĂTATEA TA
Credeam că noi doi o să locuim împreună!
Ce te-a făcut să crezi asta?
Probabil ce ai spus tu: "când ajungi aici, o să locuim împreună."
Poftim! Haide! Grăbește-te!
- Ăștia taxează cu ora. - Nu sunt nebun, nu?
Ăsta a fost planul, nu? Vin aici. Obțin o slujbă.
- Locuim împreună. Corect? - Ți-am scris să nu vii.
Eram pe drum încoace, nu?
Ce-ai spus?
- Mă mut la New York. - Ce e în New York?
- William. - William?
William de New York? Cine-i ăsta? Ca Ioana d'Arc?
Vrei să ai grijă? E ceva vechi înăuntru!
- Credeam că mă iubești? - Pe bune? De ce credeai asta?
Probabil de când ai spus, "te iubesc".
Foarte drăguț, Danny, dar prea o iei textual.
E o calitate minunată, bine? Păstreaz-o!
Mulțumesc.
Ce-o să fac acum? Unde o să stau, Sarah?
Îți spun eu cum facem. Îți subînchiriez apartamentul.
- Cât costă? - 1.600 de dolari.
- Pe lună? - Da.
Bine, 1.550, dar nu pot lăsa mai jos de atât.
E o listă lungă de așteptare. Accepți sau nu?
Nu, nu cutia aia! Fir-ar să fie!
N-o să mă mai îndrăgostesc niciodată!
Baftă!
N-am nevoie de nimeni.
Tambini a spus că scrisoarea îmi va aduce o slujbă.
S-a înșelat.
- Am venit tocmai din Londra! - Ai permis de muncă?
Da, sunt cetățean american.
Am 15 puști care așteaptă să fie ucenici.
- Eu nu sunt ucenic. - Ce pot spune, puștiule?
N-am bani. Dacă aveam, angajam zece ca tine.
Uite câtă treabă am aici!
- Mel, mișcă aia spre stânga! - Bine, șefu'!
Aș putea face asta, dle. Sunt cel mai bun!
Ești cel mai bun?
Sună-mă peste o săptămână.
CAMERĂ DE ÎNCHIRIAT detalii în magazin
La felul cum vorbești, de unde ești?
Sunt de aici.
M-am născut la o bază militară de lângă oraș,
dar m-am mutat în Anglia cu tata când aveam cinci ani.
- Serios? - A murit anul trecut, așa că...
Dacă faci livrări, chiria scade.
De fapt, asta mi-ar prinde bine, pentru că aștept să mă angajez.
- Ce faci acum? - Mozaicuri.
- Lucrez cu plăci de ceramică. - Se caută așa ceva?
Nu, nu destul de mult. E o artă muribundă.
Acum se folosesc calculatoarele pentru proiectarea mozaicurilor.
E ca și cu mâncarea.
Totul e în plastic, ambalaj de plastic și reclamă.
De fapt, am observat jos, în fața magazinului, că ai granit roșu.
Destul de rar, din Italia, acolo unde m-am instruit.
N-am de unde să știu.
Asta e.
Fără fumat, fără petreceri.
Fata dinaintea ta...
...dădea petreceri.
Pe bune?
- Miroase bine. - Poftim!
Știi să mergi cu bicicleta?
- Da, știu. - Asta e bine.
Mulțumesc.
Scuzați-mă. Știți unde e strada Olmsted?
Strada Olmsted. Mulțumesc pentru ajutor.
Cine e?
Îmi cer scuze. M-am rătăcit. Încerc să livrez tortul ăsta.
La cine?
E în regulă. Caut strada Olmsted.
Stai! Anna?
Ne întoarcem mai târziu, mamă. Credeam că vii cu noi.
Nu pot. M-am răzgândit.
- O să am grijă de tine. - Du-te cu ea! Distrează-te!
- Nu vreau! - Nu fi prostuță.
Nu sunt. Nu știu să patinez.
E ușor. O să-ți arăt cum. Pariez că el patinează. Poți?
- Da, pot patina. - Vezi? Oricine o poate face.
Nu, o să stau aici, cu mama.
Cum vrei. Am întârziat.
Să-i spui lui Irene că voi fi bona lui Lily în seara asta.
Și spune-i mamei să-și ia medicamentele la 2:00 și la 4:00.
- În regulă. - Te pot ajuta cu ceva?
Acest domn caută strada Olmsted.
Strada Olmsted.
Mergi până la colț și faci stânga.
Când ajungi la al doilea semn de Stop, treci de o farmacie pe dreapta...
...mergi în sus spre al doilea semn de stop...
...faci din scurt la dreapta, apoi stânga la biserică.
Ai înțeles toate astea?
Da.
Ai spus asta? La cinci ani?
"O să mă căsătoresc cu ea."
Știu, tata mi-a spus povestea asta idioată de un milion de ori.
- Acum ai cunoscut-o. - E kismet.
- Da. Ce-i aia? - Soarta.
Anna Swan (Lebădă), ce nume frumos.
Rele păsări, lebedele, rele.
Ce știi despre ele?
O dată au înecat un băiat într-un parc din Boston.
Nu. Mă refer la familie.
Da, sunt oameni foarte drăguți. Vin aici câteodată.
Fatei oarbe îi plac dulciurile.
Iubește tartele cu zmeură.
Mama e bolnavă,
iar cea pe care o cheamă Anna petrece mult timp cu ea.
- Locuiește acolo? - Nu cred. De ce?
- E îndrăgostit de ea. - Nu, nu. Nu sunt îndrăgostit de ea.
Când te aștepți mai puțin, te îndrăgostești.
Ca apendicitele.
Îți spun, asta nu e iubire. Știu ce e iubirea.
Nu, când mă îndrăgostesc, parcă e o invazie extraterestră în mine.
Mă port ca un idiot.
Nu spun că nu mi se va mai întâmpla, dar nu va fi de data asta.
BRUTĂRIA KLAMMER'S
Și care e evenimentul?
N-a spus. Doar a sunat și a comandat tort.
- Nu e nimic scris pe el? - Nu.
- Nimic? - Nimic.
Nu vrei să-l duci?
Nu, o să-l duc. E șansa mea de a-i cunoaște.
- Da, coincidență. - Exact!
Pot livra tortul.
Recunosc casa, văd numele de pe ușă,
mă prezint.
Asta e șansa ta de a o întâlni pe domnișoară.
Da...
Anna...
Ce e ea? Nu e un cosmonaut sau altceva, nu-i așa?
- E doar o femeie, nu? - Corect.
Corect. Lumea e plină de femei.
- Sunt mai multe ca bărbații. - Exact! Nu e mare lucru.
Am ajutat la nașterea ei. Ce e așa mare chestie?
Doi oameni normali care fac cunoștință.
Să lămurim toată situația asta și apoi putem fi prieteni.
Așa e.
Bine. Dă-mi tortul.
Bună! Sunt Danny Kowalski.
Am ajutat la nașterea ta și acum îți aduc un tort.
Bună! Îți amintești de mine?
Sunt Danny Kowalski.
Îmi amintesc de tine.
Chiar îmi amintesc de tine.
Sunt eu, Danny Kowalski. Îți amintești?
Bună!
Sunt Danny.
- Bună! - Bună, draga mea.
Mă bucur că ești aici.
Dumnezeule!
- N-ar trebui să te miști. - Poftim, o să pun... Ăsta e rece?
- Acum sângele n-o să mai curgă. - Ce s-a întâmplat?
- Comisionarul a căzut de pe bicicletă. - Sunt bine, serios.
- Am tortul tău pe undeva. - Trebuie să fie tortul comandat.
Care e ocazia?
- Ești teafăr? - O să ne dea în judecată.
- Crezi? - Eu așa aș face.
- O să chem salvarea. - Nu!
- Nu te mișca, tâmpitule! - Sunt bine.
Nu. Serios. Mulțumesc. Sunt teafăr.
N-am nimic.
Bună! Numele meu e Danny.
Danny Kowalski.
Nu!
Poftim! Ai grijă la cap.
- Faceți loc! Lăsați-l să respire. - Hai să-l ducem înăuntru.
Bună!
Nu, așteaptă!
Nu mai țipa!
Anna, poți să duci tu asta?
- Billy, ieși din frigider! - Unde e berea pe care am cumpărat-o?
- Ai băut-o, Billy. - Bună seara!
Daniel! Iată-te!
- Te simți mai bine? - Mult mai bine, mulțumesc.
- Toată lumea... - Bună!
Ascultați!
Acesta e bărbatul-copil...
...care și-a băgat chiar aceste mâini...
...adânc în uterul meu ezitant...
...și s-a luptat...
...până când a pornit o viață...
...din mijlocul meu îndărătnic.
- Vino aici! - Asta e extraordinar!
Ăsta e retardatul! Tu ești retardatul!
Iat-o!
- Anna, vino aici! - Credeam că glumești.
Nu e superbă?
Mamă, te rog.
Bună! Încântată să te cunosc.
Ultima oară când ne-am întâlnit, erai acoperită de placentă.
- Replica asta n-ai mai auzit-o! - Danny, acesta e Eric.
Danny e bărbatul responsabil pentru aducerea mea pe lume.
Sunt foarte recunoscător. Lumea ar fi mai anostă fără ea.
- N-a fost mare lucru. - Mă bucur că te simți mai bine.
- Eu sunt Karen. - Bună!
- Acela e copilul tău? - Da.
- Bună! - Poți aduce copilul aici, te rog?
- De ce-o concediezi? - N-o plac.
Citește prea repede și sare unele părți.
- Și-a angajat iubita să-i citească. - N-a fost una din iubitele mele.
Corect. Iubitele tale nu știu să citească.
Iubito! Asta e ridicol!
Nu începe cu asta!
Mama obișnuia să-mi citească, dar acum are probleme cu respirația.
Ce e sunetul ăsta?
Acestea sunt...
Sunt bucățele de ceramică. Le țin la mine să-mi poarte noroc.
Pe bune? Pot să le ating?
Da. Poftim. Asta e o bucățică de marmură roșie.
Iar asta...
Asta e o bucățică de malahit, o altă bucățică de marmură...
S-a întâmplat ceva?
Nu.
Ești sigur?
Da. N-am nimic. Le poți păstra.
- Serios? Mulțumesc. - Sunt frumoase?
Da. Îmi plac.
Pentru noroc?
Pentru noroc.
Vrei porumb?
- Cineva trebuie să-i citească Ninei. - Îi schimbă ca pe batiste.
Ba nu. Nu-i schimb ca pe șervețele.
Știe toată lumea că Daniel e mozaicar?
Poate ne aranjează baia de oaspeți, iubitule.
Nu genul ăla de mozaicar. Danny e un artist.
- E o baie drăguță. - Restaurez mozaicuri.
Interesant.
Da. Domnul Tambini, profesorul și mentorul meu,
a spus că am un mare potențial, poate chiar să fiu maestru mozaicar.
Fascinant!
- Faci și lucrări proprii? - Doar restaurare momentan.
- Nu găsești că e cam limitat? - De fapt, da.
Deci, practic ești un meșter.
- Vrei puțin vin? - Alcoolul e otravă.
Te rog!
Karen, tu ești Ralph Nader al gastronomiei.
Eu doar îți spun faptele.
Am citit o dată că au luat un șoarece,
și l-au injectat cu alcool de 20 de ori pe zi, timp de 5 ani.
- Știi de ce a murit? - Ciroză?
- Îmi place tipul ăsta! - De ce nu iei niște pătrunjel?
Karen, te rog. Trebuie să găsim pe cineva care să-i citească Ninei.
O să citesc "Anna Karenina".
Asta e cea mai frumoasă poveste de dragoste scrisă vreodată.
- Nu vorbi despre iubire la masă. - Tata nu crede în dragoste.
Daniel e un romantic. Se vede cu ochiul liber.
Ai fost îndrăgostit, nu-i așa, Danny?
Da, am fost, de fapt.
Da? Cum e? Spune-mi.
Sunt numai ochi și urechi.
Cum e?
În regulă.
Știi cum...
...când asculți muzică care se aude din altă cameră...
...și tu cânți, pentru că e o piesă care chiar îți place...
...când se închide o ușă sau trece un tren, și nu mai poți auzi muzica...
...dar tu continui să cânți.
După aceea, indiferent cât timp trece...
...când vei auzi muzica din nou, continui exact de unde ai rămas.
Cam așa e.
Așa cred...
Mi-ai făcut soția să plângă.
Mulțumesc, Daniel.
Asta e o bună introducere la ce am să vă spun.
- Cred că o să mă sinucid. - Irene!
- Și pe urmă o să-l omor pe el. - Nu!
Te rog, nu mai face așa, Irene.
Trebuie să trecem prin asta în fiecare seară?
Iubito, de câte ori să-ți spun? Mă împuști pe mine, apoi pe tine.
Așa merge treaba. Eu, apoi tu.
- Eu, apoi tu. - Irene...
Nu-ți face griji. Psihlogul nu-i dă niciodată gloanțe.
- Din nefericire. - Să mă pupi!
- Dă-i arma. - Bine, poftim, ia-o!
M-am descărcat și mă simt mult mai bine.
Da, așa spunea și John Wilkes Booth.
- Îi place s-o poarte. - Credeam că era pe bune.
Bine, Anna. Ce voiai să ne spui?
Voia să spună că noi doi suntem oficial logodiți.
Anna, asta e minunat! Felicitări!
- Bravo! În sfârșit! - Era și timpul.
- Când va fi nunta? - Încă nu am fixat data.
Felicitări, Eric! E atât de minunat!
În sfârșit! Era și timpul.
Ți-aș putea citi eu, Nina.
- Poftim? - Ți-aș putea citi eu.
Daniel spune că o să-mi citească!
E în regulă, mamă? Îmi poate citi Daniel?
Cred că e o idee grozavă. Richard?
Nu-mi pasă.
La sosirea în Moscova, Levin a fost surprins
să găsească familia Oblonsky într-un haos total.
Era singur, și nu putea spune nimănui
de planurile sale de a se căsători cu Kitty.
La ora 16:00,
Levin coborî din birjă la grădina zoologică.
Lumea, frumos îmbrăcată, cu pălării care luceau în soarele scânteietor,
mișuna la intrare.
Levin, înaintând pe aleea care ducea spre patinoar,
își zicea:
N-are niciun rost să fiu tulburat. Trebuie să mă liniștesc.
Ce vrei? Ce ai? Taci, neroado!,
își certa el inima.
- Nu merge, nu? - Ce? Ce vrei să spui?
Ar trebui să fim afară. Asta are loc în grădină.
- Ar trebui să fim în grădină. - Nu.
Nu, nu putem face asta.
De ce nu mergi jos, în grădină, unde lucrează Anna?
- Asta e o idee minunată. - Nu. N-o pot părăsi pe mama.
Normal că poți. O să fiu bine.
Îți aduc haina.
Nu vei avea nevoie de haină. E o zi frumoasă. Haide!
Haide, Nina! O să-ți facă bine.
Haide, Nina.
Trebui să facă o sforțare ca să-și dea seama
că-n jurul ei umblă fel de fel de fel de oameni
și, deci, s-ar putea duce și el acolo să patineze.
Aud o albină. O vezi?
Nu. Trebuie să fi zburat.
Coborî, ferindu-se să se uite la ea prea mult,
ca la soare...
O albină.
Dar o vedea cum vezi soarele, chiar fără să-l privești.
Albina aia e încă pe aici.
- Nu e nicio albină lângă tine. Promit! - Da, uite-o!
Aud mai bine ca tine. Ia-o de lângă mine!
- Nu sufăr albinele! - Nina, liniștește-te.
- Sunt albine peste tot! - Sunt aici.
- Nu te mișca. - Sunt albine pe mine!
Nu e nimic pe lângă tine. Nina, oprește-te!
Urăsc albinele.
- Îmi pare nespus de rău. - De ce-ai adus-o aici?
- A fost ideea mamei tale. - Nu se simte bine aici.
Ai spus că ar trebui să iasă mai mult.
Da, ar trebui. Cu mine.
- De ce numai cu tine? - Pentru că are încredere în mine.
Cred că o tratezi ca pe un copil. Îmi pare rău.
- N-ai cum să înțelegi. - Ba înțeleg.
- Noi două avem o relație specială. - Înțeleg.
Sunt legătura ei cu lumea.
Poate ar trebui să facă asta altcineva pentru ea,
ca o schimbare.
Știi ceva? Nu cred că ești persoana potrivită să-i citească.
- De ce nu? - Nu e evident?
- Mă concediezi? - Da!
- Da, te concediez. - De ce?
Pentru că Nina are nevoie de cineva care e mult mai...
E o albină pe tine.
- Iisuse! Mai intelectual? - Nu.
- Mai savant? - Nu, exact opusul. Simplu.
E o slujbă pentru un profesor pensionar sau un copil, nu un muncitor.
Nu sunt de acord.
Abia mi-ai cunoscut familia și vrei să ne spui cum să ne trăim viața?
Nu! Nu asta am vrut să spun. Am vrut să spun că Nina...
O provoci.
Albinele sunt creaturi fascinante.
Fiecare are responsabilitatea ei, o termină și apoi moare.
Asta o să faci?
- Poftim? - Ești fericită, Anna?
Da! Da, sunt fericită!
Nu, nu cred că ești.
De ce mă mai întrebi dacă deja știi răspunsul?
- Tu ești fericit? - Da.
Fantastic! Ce ușurare! Toată lumea e fericită.
- Am exagerat. Îmi pare rău. - Ești bine?
- Da, sunt bine. Mulțumesc. - Îmi pare foarte rău.
Nu. Știi ceva? Mă bucur că ai sugerat să venim aici.
A fost oarecum incitant.
Vrei să mai stăm și să-ți mai citesc?
Nu. Vreau să merg acasă acum. Mulțumesc.
Ne vedem mâine.
La revedere!
Dle Palmieri, n-o să regretați, dle. Sunt un magician cu marmura. Veți vedea.
Dacă doream un magician, îl angajam pe Houdini.
Hai să ne uităm aici peste planuri.
Să fie curățate până la prânz, Michelangelo.
Da, e o companie teatrală feministă.
"Actori fără Penis."
Interesant!
Nu sunt roluri pentru femei, iar noi facem ceva legat de asta.
- Dacă n-ai nimic împotrivă. - E bine. Doamnele întâi.
Absolut.
E ca o audiție a lui Diane Arbus aici.
Danny, ți-am păstrat din pateurile tale preferate daneze.
- Mă răsfeți, Clara. - O meriți.
- Uite cât zahăr! E otravă. - Haide! Am doar zece minute.
Oricum, singurul tip pe care l-am ales a primit o slujbă și a plecat.
Stai puțin! Tocmai ai scos limba la mine?
Danny, acest semianalfabet vrea să mi-o tragă!
- Visele chiar devin realitate! - E din cauza medicamentelor. Karen!
Sigur, vreau s-o fac. Chiar acum! Chiar aici, pe masa asta.
- N-am vrut să te deranjez. - De ce nu?
Modul în care jeleul ți se lipește de obraz e așa sexy. Uită-te la tine!
Și burdihanul ăla care ți se revarsă peste curea,
ca apa într-un vis.
- Ce și-ar mai putea dori o femeie? - Ce? Crezi că noi n-avem creiere?
Nu cred că aveți sisteme nervoase centrale.
- Pot lua una dintr-astea? - Karen, haide.
Karen! Scuzați-mă!
Lucrez cu oamenii ăștia. Arată puțin respect.
Urăsc rahatul ăla!
Ei cred că ești minunată. Ce e așa mare lucru?
Te rog! Sunt un dezastru.
Uită-te la mine! Am 29 de ani.
Știi câți ani voi avea anul viitor?
30?
Nu mă lua la mișto. Vrei să faci rolul sau nu?
Nu. Îmi pare rău. Nu știu să joc!
Asta nu oprește pe nimeni altcineva din showbiz!
Din păcate, nu ai replici, pentru că ești bărbat.
Stai pe scenă ca o recuzită. N-ar trebuie să fie greu pentru tine.
Mi-ar plăcea să te ajut, dar muncesc acum.
Anna face costumele.
Da?
Doamne, toți sunteți la fel.
Ce e?
Ești subtil ca un camion.
Doar mi-am umezit buzele.
- Măcar nu le alegi pe alea ușoare. - Ce vrei să spui?
Salivezi de fiecare dată când intră în cameră.
- Cine? - Cine? Anna, cine altcineva?
Știi, de fapt ai putea fi bun pentru ea.
Să-i dai peste cap mica ei viață perfectă.
- Anna are o viață perfectă? - Așa îi place să creadă.
Te referi la Eric.
E bogat, e fermecător, toată lumea îl iubește.
Dacă mă ajuți, îți fac lipeala cu surioara mea.
Prima repetiție e joi.
În regulă.
- Să ai o zi bună! - Prea târziu.
Nu vă uitați la mine!
Are de-a face cu independența, cu oamenii...
Nu. Căsniciile bune sunt bazate pe ceva în comun.
Unele cupluri călătoresc, altele fac cumpărături sau grădinăresc.
Eu și Billy ne-am despărțit.
Asta împărtășim, despărțirile.
A avut o aventură, eu n-am mai mâncat o vreme,
și apoi am avut o mare ceartă, iar relația noastră s-a terminat,
și ne-am despărțit.
Dar, în timp ce făceam asta,
toată pasiunea care a existat în relația noastră
a revenit în forță, iar el a spus:
"Te rog, nu mă părăsi. Nu pot trăi fără tine."
Până când ne-am împăcat și totul era ca înainte...
Până când ne-am despărțit din nou.
- E cam jalnic, nu-i așa? - Nu.
Cum îți e mai bine ție.
Billy, dă-mi aia!
- Anna are un admirator secret. - Bine, dar te rog să mi-l dai.
O să te strâng de gât.
Uneori chiar mă gândesc să-l părăsesc, dar pe urmă n-o mai fac.
Cred că asta ne-ar forța și mai mult să fim împreună.
Billy... e un tâmpit.
Totuși e un tâmpit bun.
- Billy nu înțelege nimic. - Mulțumesc.
Ce-am ratat?
Uită-te la asta! Anna are un admirator secret.
Probabil e un adolescent care lucrează în grădină.
De unde știi că e un el?
Scuze, nu mă amestec în chestii d-astea.
Eric, citește-l.
Leul de mare mascul...
...vrea o femelă.
Se rostogolește, își bălăngăne membrul erect...
Doamne, tati!
...în fața ei, și trece rapid...
...la perpetuarea speciei.
- Așa a cunoscut-o Billy pe Irene. - Nu mă linguși. E povestea mea preferată.
Ar trebui s-o citești tuturor.
Știi ceva? N-o citi, nu e nevoie.
Vreau să văd ce competiție am. E o poezie.
"Dragă, dragă, Anna Swan."
Ajunge!
- Nu, nu! Continuă. Vrem să auzim. - Publicul protestează, draga mea.
"Dragă, dragă, Anna Swan."
"Părul, blond. Ochii, de foc.
"Vârsta, 9,000 de zile deja trecute."
Cât înseamnă asta?
"Deja îndrăgostită, sau poate e doar o minciună..."
Ajunge!
- Continuă! - Asta e bună.
"Apropie-te cu grijă, Anna Swan."
"Sufletul tău e o țintă."
"Înarmată și periculoasă, Anna Swan."
"Inima mea e un clopot care deja a bătut."
Sunt copii de față. Scuze.
"Mor, îmi dau sufletul, Anna Swan."
"Toți experții m-au asigurat."
"Singura mea speranță e Anna Swan."
"Doar dragostea ta mă poate vindeca."
Să aducem tortul!
- La mulți ani, tati! - La mulți ani!
- La mulți ani, Bill. - Mulțumesc.
- La mulți ani, bătrâne! - La mulți ani!
Poftim!
Ai destule lumânări, mamă?
- Cine mi-a luat dermatograful? Jennifer? - Nu te uita la mine. Era la Emma.
- Doamne, am nevoie de o țigară. - Aici nu se fumează.
Trebuie să-mi potrivești coada.
- Să nu mai faci asta. - Ce să nu mai fac?
- Să-mi trimiți o poezie anonimă. - De unde știi că eu am fost?
- Cine ar scrie așa o tâmpenie? - Cum adică tâmpenie?
Doamne, asta e dezgustător. Parcă e al lui tata.
- Ăsta e al meu? - Da. Uite-ți cleștii.
Nu, vrei să spui copite.
Copite, clești. Indiferent ce au porcii, astea sunt ele.
Anna, asigură-te că le fixezi bine,
ca să nu-i zboare când îl lovesc cu bâta de baseball.
Stai! Nu e nicio scenă cu o bâtă de baseball în "Medeea".
Nu-ți face griji. Punem umplutură înăuntru. Vezi?
Bine? E sala plină, oameni buni!
Arăți fantastic. Baftă!
La locurile voastre!
Bun. Asta ar trebui să țină, să nu trebuiască să le pui din nou.
Nu-ți târî coada.
Mamei tale i-a plăcut poezia mea.
Te rog! "Inima mea e un clopot care deja a bătut", sau așa ceva.
- Nu, asta a fost. Exact asta a fost. - Ți-am spus, materiale naturale.
- Port doar materiale naturale. - Fă schimb cu Helen.
- Verde? Nu vorbești serios. - Arăți bine în verde. Pe bune.
Nu!
Știi ceva? Nu prostești pe nimeni.
Toată lumea o știe. E așa evident.
Te amesteci în viețile noastre ca să fii lângă mine. Potolește-te!
- Nu pot. - De ce?
Pentru că te iubesc.
- Te rog! Mereu ești așa insipid? - Nu. Tu mă inspiri.
În sfârșit! Un scop în viață. Ridică-ți coada.
Anna, te rog. Hai să fugim.
Hai să fugim și să ne căsătorim chiar mâine.
- Sunt sedusă de un porc de 1.80 metri. - Povestea vieții mele! Haide!
Te deranjează vreun pic că sunt logodită și o să mă mărit?
- Cred că ar trebui să ai de ales. - Mulțumesc. Iubesc alegerile.
Să mă gândesc... Îl aleg pe Eric.
- N-a fost foarte greu, nu-i așa? - N-a părut să fie.
- Vrei să știi de ce? - Nu chiar.
Nu? O să-ți spun de ce.
În primul rând, e faptul că am totul în comun cu Eric.
- Și nimic în comun cu tine. - Corect.
- E excepțional de genial. - Zău?
Are un câștig anual de șase cifre.
Și eu la fel! Desigur, primele două sunt zerouri.
Pomenesc de bani pentru că, într-un fel sau altul,
a ținut financiar fiecare membru al familiei pe linia de plutire,
și nu a cerut nimic în schimb.
Ce și-ar mai dori o fată?
Și, nu în ultimul rând, e un amant minunat.
Ești norocoasă că l-ai găsit înaintea mea.
"Îți oferim ofranda noastră, Diana!"
Ăsta e semnalul nostru.
"E Medea."
Când o să te măriți?
Nu ne-am decis încă. Pleacă de aici!
De ce nu?
"Unde e ofranda noastră, surorilor?"
- Pleacă de aici! - E rândul tău, umflatule!
Stai puțin! Ascultă-mă!
"Poate ar trebui să trimitem pe cineva să-l caute."
Vine! Guiț! Guiț!
Ca să știi, și ieri m-aș fi căsătorit cu tine.
Anna, mă poți ajuta cu masca?
Anna! Așteaptă!
Taxi!
- Pleacă de lângă mine! - Anna, așteaptă!
- South Cornwall 430. Pornește! - Așteaptă!
- Pornește, te rog! - Așteaptă, te rog!
Bine, răspunde-mi la o singură întrebare.
- O să fii ucis. - Te face să râzi?
Da! Da, o face. Ești fericit? Pornește, te rog.
- Nu te va iubi ca mine. Promit! - Slavă Domnului pentru micile lucruri.
M-aș căsători mâine cu tine. Aș face copii cu tine.
Zeci și zeci de copii.
Să sperăm că vor arăta ca mama lor.
Hai să mergem undeva.
Unde?
Nu știu. În deșert, pe ocean, în munți.
- În pat. - Când termin. Nu pot...
Nu!
Ce faci?
Haide! Mereu am făcut-o pe biroul ăsta.
- Am făcut-o? - Dacă am făcut-o? Da.
- Da, am făcut-o. - Iar ai citit "Cosmopolitan".
Foarte amuzant! Haide! Fă-mi ce obișnuiai să-mi faci.
- Și ce ar fi asta? - Știi tu.
- Nu mai faci asta. - Ba da.
- Nu, n-o faci. - N-o fac?
N-o faci. Doar fă-o!
- Acum? - Da! Acum.
- Termin cu asta și iau o pauză. - Te culci cu ea?
- Te culci cu nevasta mea? - Nu.
- Nu asta a spus ea. - N-o fac.
- Minți! - Nu mint.
- Ești sigur? - Sunt sigur.
De ce e așa preocupată de tine? În totalitate. Ce faci?
Vânezi femeile din viața mea?
Billy, ascultă. Ea mă sună, bine? Mă sună doar să vorbească cu mine.
În regulă.
Ai dreptate. De ce te-ai culca cu ea?
Ai dreptate. Bine.
O să-ți spun ceva. O să-ți spun o singură dată.
Nu mai vorbi cu soția mea. Dacă sună, închizi.
Îi umpli capul cu prostii despre iubire
și despre manifestarea propriului destin.
Vrea să mergem iar la consilierul în căsnicie.
Poate ar trebui să mergi, Billy.
- Ce-ai spus? - Poate ar trebui să mergi.
E ușor pentru tine s-o spui, pentru că nu ești însurat cu ea.
Fă-mi un serviciu. Te rog! Nu te mai băga în viața mea.
Nu te mai băga nici în viața surorii mele.
- Nina? - Nu, nu Nina. Anna.
Crezi că suntem orbi cu toții?
E prea politicoasă să spună că ești nebun, dar eu nu sunt.
Te faci de râsul lumii.
Ești bine, Danny?
Nu-ți face griji. N-am să-l rănesc. Sunt doctor.
Am o operație de triplu-bypass în 20 de minute.
Nimeni din familia mea nu te place, cu excepția mamei, pentru că e nebună...
...și a Ninei, pentru că e oarbă.
Fă-mi legătura cu sala de operații.
Dacă te lasă în apropierea lor, asta e problema lor.
Dar, indiferent ce faci, stai departe de Irene.
Sunt dr. Swan. Îl pregătiți pe dl Stanton? Ajung în 20 de minute.
În dragoste, doar de asta ai nevoie.
- De bani. Știu. - Nu, nu de bani. Arată-i.
Vezi? Moneda cu două capete.
Femeia ta spune că nu vrea să faceți dragoste,
așa că tu spui: "Să lăsăm soarta să decidă."
Femeile iubesc soarta.
- Așa să fie? - Cap, facem dragoste.
Pajură, plec și nu te mai deranjez.
Spui că ar trebui să trișez?
Cum adică să trișezi?
Trișat.
Trișat, păcălit, amăgit. N-aș putea face asta.
De ce nu?
Pentru că sunt unele lucruri care ori merg, ori nu merg.
Nu le poți face să meargă.
E chimie. Prefer să-mi asum riscul.
Dă-mi moneda.
Mulțumesc.
Așa cum era de așteptat,
crema societății din Moscova a venit la balul anual.
Intrarea era luminată de candelabre și decorată cu flori.
Din numeroasele camere se auzea un murmur de voci încântate.
În timp ce femeile își aranjau părul, orchestra a cântat primul vals.
Balul era doar pentru Kitty.
Un vis fermecat de culoare,
sunet și mișcare.
- Ce-a fost asta? - Doar un tip care mergea la bar.
- Vreau să merg acasă. - Nu, Nina.
Ăsta e locul perfect pentru a citi capitolul ăsta!
- E exact ca în carte. - Nu te cred.
Bine, ascultă.
Cum a intrat în sala de bal, Kitty a fost invitată la dans de...
N-am să dansez cu niciunul din voi, tăntălăilor.
- Atunci, cu cine vei dansa? - Vreau să merg acasă. Serios.
Doar închipuie-ți că ești la bal.
Ești în Moscova, dansând o mazurcă.
- Nu, nu vreau să dansez... - Haide, puiule, dansează cu mine.
Eu? Nu, nu pot dansa acum. Scuze.
Fato, vreau doar să dansez cu bărbatul tău.
- Nu e bărbatul meu. - Te invită la dans, frăție.
- Nu pot. - Îmi insulți doamna?
Nu. Nu insult doamna nimănui.
Dacă-l atingi, Jose, te tai!
- Bine, un dans. - Danny, ce se petrece?
- Doar stai aici. - Nu, nu mă părăsi.
Mai bine dansez. E o mazurcă. Femeia m-a rugat, nu pot refuza.
- Haide, puiule! - Revin după un dans.
O să plecăm după ce dansez.
Te-am văzut uitându-te la mine.
Sunt oarbă.
Știam eu că există un motiv.
Ești o doamnă frumoasă. Cum te cheamă?
Nina. Am numele unui personaj din "Pescărușul".
Numele meu e Jesus.
Port numele conducătorului unei trupe din Panama City.
- Vrei să dansezi? - Nu, mulțumesc.
- Aștept pe cineva. - Pe mine. Știu. Sunt aici.
Nu. Nu pot dansa.
- Toată lumea poate dansa. - Eu nu pot.
- Ba da, poți. - Nu.
Când muzica îl cheamă, Jesus ascultă.
E tot ce poate auzi. Haide, o să-ți arăt.
E ușor.
- Lasă muzica să te conducă. - Ți-am spus că nu mă pricep.
Cine ți-a spus asta? Ești o dansatoare fantastică!
- Da? - Da, ești.
Vezi? Uite! Ai un talent înăscut!
- Ba nu. - Ba da.
Pe bune? Nu dansez foarte mult.
O femeie care nu dansează, nu trăiește.
- Cine a spus asta? - Eu.
Mulțumesc foarte mult.
Ești o femeie frumoasă, și o dansatoare foarte bună...
...dar trebuie să plec.
- Nina. Mi-am făcut griji pentru tine. - Danny, el e Jesus.
- Mă învață să dansez. - Salut, sunt Danny...
Acum o să-ți tai gâtul!
Ai grijă!
- Danny, ce se întâmplă? - Nu te teme. Am eu grijă de tine.
M-a tăiat!
- O să te duc acasă. - Nu, mulțumesc.
Vine sora mea după mine.
Cum vine Danny, vă duc pe amândoi acasă.
- Nu. O aștept pe sora mea. - Nina, ești bine?
- Da, sunt bine. - Dar ai sânge pe tine.
Sângele nu e mare lucru. Uite ce trebuie să faci...
O dai jos, o lași la înmuiat peste noapte
cu apă minerală, oțet, puțină lămâie, iese imediat.
Numele meu e Jesus.
Unchiul meu are o curățătorie.
- Ea e Anna, sora mea. - Unde e Danny?
- A fost înjunghiat. - Poftim?
Bună, Anna.
Poftim. Cred că are zahăr în el.
- L-ai cunoscut pe Jesus? - Mi-a salvat viața.
- Mulțumesc. O duc pe Nina acasă. - Nu, o duc eu. Am mașină.
- Mulțumesc, dar vine cu mine. - Cred că Nina vrea să meargă cu Jesus.
Vrei să nu te bagi? Haide, Nina.
S-a oferit s-o ducă acasă.
- Merge cu mine! - Mă scuzați!
Vreți să nu mai vorbiți despre mine ca și cum nu sunt aici?
Sunt perfect capabilă să decid singură
cu cine voi merge.
Jesus mă duce acasă.
Am nevoie de o mașină.
Doamne, nu-mi vine să cred că ai dus-o acolo!
Adevărul e că Nina s-a distrat de minune, iar tu nu suporți asta.
Nu. Nina era cât pe ce să fie ucisă.
Eu era să fiu ucis! Uite! Nina n-a pățit nimic.
Am destule responsabilități să încerc să țin familia asta în mișcare,
și fără să te mai amesteci și tu.
De ce ești responsabilă pentru toți cei din familia ta?
Pentru că sunt. Bine?
Te tratează ca pe un valet, știi asta?
Știi ceva? Așa e viața.
Unii oameni își asumă responsabilități, alții nu.
Mulțumită ție, Nina merge prin cartierul hispanic,
noaptea, cu un spălător de vase pe nume Jesus.
Da, așa e, și probabil se distrează...
...pentru prima oară în viața ei.
Stai puțin! S-a mai distrat și înainte. Nina s-a distrat.
Nina s-a mai distrat înainte? Când? Spune-mi, când a fost asta?
Poate când îl ascultă pe tatăl tău declarând că dragostea e o conspirație.
Știu!
Poate citind o pagină din ghidul despre căsnicie al lui Billy și Irene.
Sau simțind pasiunea pe care o radiați tu și Eric.
Stai puțin! Eu și Eric avem pasiune. Avem pasiune!
- Ce fel de pasiune? Spune-mi! - Iar începem.
De câte ori am mai văzut asta înainte?
Cowboy-ul, zeul clasei muncitoare.
Străinul vine în oraș și o învață pe fetița puritană oprimată
cum să se deschidă.
Asta e atât de condescendent, stereotipic și incorect.
- Chiar așa? - Ca să știi, am fost îndrăgostită.
Sunt îndrăgostită.
Doamne!
De ce simt că trebuie să-ți dovedesc în permanență ceva?
Am mai multă pasiune în mine decât ai putea tu să suporți.
Mă îndoiesc.
Ești atrasă de mine, nu-i așa?
Recunoaște.
Vrei să știi ceva? Da. Dumnezeu să mă ajute, sunt!
Dar sunt atrasă de tine doar pentru că tu ești atras de mine.
- Și asta e rău? - E ridicol.
E un castel de nisip.
Deci nu am nicio speranță?
Nu, n-ai nicio speranță.
Am avut o experiență interesantă acum 25 de ani,
și ne-am reîntâlnit.
- Asta e soarta. - Soarta?
Da.
Soarta...
Te rog, ăsta e ultimul refugiu al unui om cu adevărat disperat.
Bine.
Hai să spunem ca tine.
Soarta ne dictează viețile. Soarta a făcut să fim împreună acum.
Crezi că soarta noastră e să fim iubiți, iar eu cred că e să fim despărțiți.
Să vedem! Chiar acum!
Asta e înduioșător.
Vrei să dai cu banul să vezi dacă devenim iubiți.
Am uitat. Romeo și Julieta au făcut așa
sau au dat în bobi?
- Dai înapoi? - Nu dau înapoi.
Bine, atunci. Cap, devenim iubiți.
Pajură, plec. N-o să mă mai vezi niciodată.
Poți da vina pe soartă.
Nu trebuie să dau vina pe nimeni când decid ceva.
Testează-ți dulcegăriile și aruncă chestia aia.
- Dar eu mă uit la monedă. - Te poți uita la monedă.
Arunc-o aici, lângă mine.
Ești gata?
Arunc-o!
Deci...
Ce este?
- E pajură. - Corect. Pe bune, ce e?
E pajură.
Ești sigură?
Crezi că nu știu diferența dintre cap și pajură?
Soarta.
Arăta fermecătoare în rochia ei neagră.
Gâtul ei era fermecător.
Părul ei era fermecător.
Chipul ei era fermecător.
Puicuța asta era destul de fermecătoare.
Așa se pare.
- Nina, te pot întreba ceva? - Sunt oarbă de la 10 luni.
- Nu asta voiam să te întreb. - Ba da.
Nu, voiam să te întreb dacă te vezi cu cineva.
Nu.
Nu, nu mă văd cu nimeni.
Prostul de Jesus.
- Nu, nu ești. - Ba sunt. Nu trebuia...
Nu, doar glumeam.
Știi ce-am vrut să spun. Ieși cu cineva?
Nu.
- Ce e? - Du-mă acasă.
- De ce? Îmi pare rău. - Vreau să merg acasă. Du-mă acasă.
N-am vrut asta. Eu...
Așteaptă!
- Ce mai faci? - Bine.
O aștept pe Anna. Vreau să-i dau un cadou înainte să ajungă aici.
Ce e cartea aia de acolo?
- "Om și supraom" a lui Shaw. - Da, am citit-o.
- Jumătate din ea. - Care jumătate?
Supraomul.
Ascultă...
Pe bune, trebuie să vorbesc cu tine.
E ceva ce ar trebui să știi. N-ai de ce să-ți faci griji.
Sunt îndrăgostit de Anna.
Da?
Acum văd totul în perspectivă. Nu e nicio problemă.
- Și am vrut doar să știi. - O să dorm mai bine știind asta.
Ce chestie! Cred că o auzi tot timpul, nu?
"Sunt îndrăgostit de Anna. O iubesc pe iubita ta."
Cum se cheamă? Riscul meseriei.
- Știi, ar trebui să mă asigur. - Nu, asta e.
Nu trebuie. Ai reușit.
- Te iubește. - Da?
Da. Absolut. E nebună după tine.
Ce ușurare!
- Îmi place cum faci asta. - Ce fac?
Spui cât mai puține cuvinte posibil.
E foarte eficient. Ca un lunetist.
E sunt mai mult ca o armă cu alice, știi?
Arunc cu vorbele de parcă sunt alice, sperând că voi lovi ceva.
Dar tu țintești și... bang!
Lovit!
E foarte eficient. O chestie intelectuală.
- Poate te învăț și pe tine. - Vezi? La asta mă refer.
La asta mă refer. "Poate te învăț și pe tine."
Sună ca un lucru frumos, dar dedesubt... bang!
Păzea!
E fantastic. Îmi place. O să cumperi aia pentru Anna?
- Da. - O carte?
Da, cred că așa se numesc.
Te întreci pe tine azi.
- Un mic sfat. Nu-i cumpăra o carte. - Vrea o carte.
Nu, nu vrea cartea aia.
- N-o vrea? - Nu.
Nicio femeie nu vrea o carte cadou. Îți garantez.
Ce vrei să spui?
Bine. Ia-i o pălărie!
O pălărie?
- Cred că așa se numesc. - Are o groază de pălării.
O femeie nu are niciodată prea multe pălării.
Nu înțeleg.
Știu.
Cumpără-i pălăria.
Pa!
Oameni buni, vreau să vedeți
cea mai frumoasă fată din lumea cea mare!
- E frumoasă, nu-i așa? - Încântată de cunoștință.
Să nu-i spui tatei că am fost aici.
Pulsul mi se pare cam scăzut. Ce crezi?
Nu, e bine.
- Nu e lucidă. - Sunt obișnuită.
Nu, mamă, nu e Nina.
Îmi fac griji pentru Anna.
Da, mamă.
Sunt aici. Sunt eu, Nina.
Ce griji îți faci pentru Anna?
Îmi amintesc momentul în care au început viețile voastre.
Nu nașterile voastre, conceperile voastre.
Știu că ați fost concepuți chiar din clipa când tatăl vostru...
Cum îi spuneți?
- A ejaculat? - Nu ejaculat.
Celălalt cuvânt pe care-l folosesc.
- Orgasm. - Da, orgasm!
- Mulțumesc, soră. - E atât de biblic.
Avraam a avut orgasm. Moise a avut orgasm.
Am știut chiar din clipa în care ați fost concepuți.
Mamă, ce e cu Anna?
- Poftim? - Ce spuneai despre Anna?
Spuneai că-ți faci griji pentru Anna.
- Nu e plină de tinerețe. - Ce vrei să spui?
A venit pe lume într-un mod atât de extraordinar.
Cred că am făcut-o să-și folosească toată magia în modul în care a venit.
Și mi-e teamă că nu i-a mai rămas strop de magie.
Ce vrei să facă?
- Înainte să mor... - N-ai să mori.
Înainte să mor,
vreau să facă ceva extraordinar.
Vrei să-i spui asta pentru mine, te rog, Nina?
Am să-i spun.
- Nu-ți face griji. - Mergem afară.
Bine! Unu, doi, bine, oprește-te. O să... E o surpriză.
- Unde mă duci? - Nu-ți face griji.
Aproape am ajuns?
- Nu mai pune atâtea întrebări. - Cât mai avem?
Bine. Ce e?
- Ce este? - Simte-o!
E o bicicletă.
- E o bicicletă? - Da, o bicicletă.
- Mi-ai cumpărat o bicicletă? - Da, uite! E super!
Are un coș. I-am pus să-l monteze.
Are apărători pe ghidon, sonerie... E cea mai șmecheră pe care o aveau, Nina.
Asta e o glumă?
Cum adică, o glumă?
- De ce faci asta? - Ce fac?
- Ce-o să fac cu o bicicletă? - O să mergi cu ea, iubito!
- Ești nebun? - Nu! Te rog, oprește-te!
Nu e mare lucru. Ieri, la muncă, mi-a venit ideea.
- Nu pot merge cu bicicleta. - Ba da, poți!
- Doamne! Anna avea dreptate. - Cu ce?
Avea dreptate cu toate!
- Legat de bicicletă? - Nu e vorba de bicicletă!
Nu înțelegi! E...
Doamne, cum pot fi atât de proastă?
- Poftim? Nu ești proastă. - Toată chestia asta e prostească!
E o greșeală prostească. Lasă-mă în pace!
Nu e o greșeală, bine?
Nu e!
Noi nu suntem o greșeală.
- Mamă, trebuie să stai în pat! - Ce fel de mașină conduce?
Nu știu. E prea frig.
Dumnezeule!
Polo!
Marco!
Polo!
Au ajuns!
Ești gata? Unu, doi, trei! Cotește!
La deal! La deal!
Ce face?
Încet, încet...
Ești gata? Te poți da jos?
Da.
- Mătușă Nina, mergi cu bicicleta! - Ai văzut?
A fost cel mai uimitor sentiment! Parcă zburam!
- Vântul îmi bătea în păr. - Asta e minunat, iubito!
- Nu poate fi sigur. - E absolut sigur.
Am pus cărți de joc în spițe, ca să pot auzi,
și apoi doar am urmat sunetul.
El e Jesus, oameni buni!
Bună!
Bună ziua.
Sunt cărțile lui.
- Îmi place familia ta. - Și ei te plac.
- Cu excepția surorii tale. - Cine? Karen?
Nu, Karen urăște pe toată lumea.
- Dar Anna, ea e aia rece. - Nu, Anna e în regulă.
Doar se poartă uneori ca o bătrână, asta-i tot.
Ce? Ce faci?
- Îmi leg o eșarfă la ochi. - Pentru ce?
- Vreau să încerc ceva. - Ce?
- Vreau să fiu orb, ca tine. - Nu fi prostuț!
Nu sunt. Vreau să văd cum e.
- Nu poți. - Ba da, pot.
La muncă, închid ochii și fac tot felul de lucruri.
- Nu e același lucru. - Sunt gata.
Bine, cum faci asta?
În regulă, stai nemișcat.
- Bine. - Stai absolut nemișcat.
Acum mergi foarte încet către sunetul vocii mele.
Ia-o încet! Stai, e ceva în fața ta.
- De unde știi asta? - Pentru că eu l-am pus acolo.
Bine, nu mai e nimic între noi.
Mergi, mergi... Bună!
Cel mai pasional lucru din viața mea i s-a întâmplat altcuiva.
În regulă!
Da, vin!
Cap.
A fost cap.
Știu.
Câți ani are?
Nu, nu vreau să știu asta. Las-o baltă!
Uită că am întrebat asta. E blondă, totuși, nu?
Doamne!
Ce vreau să știu e: te culci cu ea?
- Cu cine să mă culc? - Spune-mi adevărul!
Iubito, îți spun adevărul. Las-o jos.
Amândoi știm că nu e încărcată.
Doamne sfinte!
Mami!
Nu-i nimic, iubito!
Mami doar îi explică ceva tatălui tău.
- Mergi la culcare. - Ai fi putut să mă omori naibii!
Vrei să știi...
De unde-ai luat gloanțele?
Vrei să știi ce mă uimește cu adevărat?
Cât de politicoși sunt oamenii în magazinele de arme.
Știi, intri, parchezi...
...și toată lumea îți face loc!
Sunt atât de drăguți.
Un singur loc de parcare, și toată lumea îl vrea.
"Nu-i nimic. Ai ajuns aici prima."
"Haide! Nu, ia-l tu. Pe bune, e al tău. Insist."
E atât de drăguț.
Iubito? Puiule, lasă arma jos!
- Nu, n-ai să vezi! - Lasă arma jos.
N-o s-o pun jos, pentru că am nevoie să-mi spui adevărul.
Am nevoie să-mi spui dacă te culci cu ea.
Nu.
Nu te cred.
- Nu te... - Jur pe ce-am mai sfânt!
Nu mă culc cu nicio altă femeie în afară de tine.
Nu mă culc nici măcar cu tine, iubito, deci...
Bine.
O să te întreb o singură dată.
Încă o dată. Te culci cu ea?
Bine, da. Da, o fac.
Vă declar acum soț și soție.
Poți săruta mireasa.
Și pe urmă a spus...
"Vă declar acum soț și soție."
Și pe urmă formația a început să cânte.
Și am dansat puțin.
Sunt atât de geloasă!
Am vrut să fug cu tatăl tău.
Dar el a insistat să le spunem tuturor mai întâi.
Ăsta e tata. E atât de romantic.
N-ar trebui s-o ducem la spital?
Nu are niciun rost acum.
Vrei ceva? Ești bine?
Mi-e puțin sete.
Vrea puțină vodcă.
- Nu poate să bea aia, Richard. - Taci din gură!
Poftim, draga mea.
Îngerul meu întunecat...
...băiețelul meu...
...știu că mă iubești.
Suntem ceea ce facem, nu ceea ce spunem.
La naiba cu tine, nebună, Moarte!
N-am să plec supusă, ca un copil ascultător...
...sau ca o mireasă tremurândă. Nu.
Va trebui să mă ia pe sus, ca pe o târfă îndărătnică...
...să mă târască, lovească și să țipe...
...ticăloasa aia mizerabilă.
În sănătatea ta, draga mea.
- Trebuie să plec. - De ce?
Pentru că trebuie să merg la mama.
- Vreau să-i spun. - Pot veni și eu?
Nu. Nu, nu încă.
- Nu vreau să te părăsesc. - Continuă.
Trebuie să pleci.
Știu.
Nu mă mai săruta, sau nu mai plec.
O să mă aștepți?
Da.
Asigură-te că Jose face asta cu pisicina...
...pentru că nu o face.
Și mă întorc peste trei zile.
Bine.
- Vorbim mai târziu. - Am sunat acasă.
Nu-mi vine să cred.
Îmi pare nespus de rău.
Mulțumesc.
Te simți bine?
Mama a murit azi-noapte, și eu de ce nu eram aici?
- Asta nu e vina ta. - Știu.
Știu că nu e, dar de ce mă simt ca și cum ar fi?
Și de ce...
Mă simt ca și cum aș fi pedepsită...
...pentru că nu am fost undeva unde ar fi trebuit să fiu.
Mă simt atât de pierdută.
Salut!
Ar trebui să plecăm, iubito.
Trebuie să plec.
Desigur.
Desigur că trebuie să pleci.
Ai așteptat.
Știai că asta se va întâmpla, nu?
N-aveam nici cea mai mică idee.
Niciodată nu am.
Ce poți să faci?
- Mă tot gândesc că e vina mea. - Nu este.
Nu. Știu, dar mă tot întreb... Dacă nu veneam aici?
- Dacă noi n-am fi... - Crezi că mama ar mai fi fost în viață?
Nu.
Te-a adorat.
Aveai dreptate.
- Ce am spus? - Despre pasiune.
Cum ne aruncăm orbește în brațele pasiunii.
Și cum ne pierdem perspectiva și, în toiul ei, viața lovește...
...dă cu noi de pământ și schimbă totul.
Da, o face.
- Totul o ia la vale. - Ca o piatră.
Da.
Simt că mi s-a ridicat o greutate de pe umeri,
pentru că uram să simt asta pentru tine.
Da?
Da. M-a făcut să mă simt ridicol. Ca un idiot.
Parcă era altcineva în mine, spunând și făcând acele lucruri.
- Și, cum ai spus, nu poate dura, nu? - Nu, nu poate.
- Nu durează... - Nu, absolut deloc.
- Condoleanțe pentru mama ta. - Mulțumesc.
- I-ai spus lui Eric? - Despre noi?
Da, despre noi. Ce-a spus?
Da, i-am spus, și a spus că e deja uitat.
Vezi? Asta-i fantastic!
Poate uita că s-a întâmplat vreodată așa ceva.
Aș vrea să pot fi și eu așa.
Aș vrea să mă controlez mai bine.
Ne vedem luni.
Plec peste câteva zile. Poate e mai bine așa.
Da, mult mai bine.
Îmi pare rău dacă ți-am stricat socotelile.
- N-ai făcut-o. - Ești sigură?
Adio!
Irene, ai văzut-o pe Estelle?
Da. Mi se părea deprimată la înmormântare.
Da. Era supărată. Părea supărată.
Stai puțin, draga mea. Eric are ceva să ne spună.
Voiam să spun că eu și Anna plecăm la Paris să ne căsătorim.
- Paris! Ce romantic! - E minunat!
- Felicitări! - Mă bucur pentru tine, draga mea.
- Mulțumesc, tati. - Când plecați?
- Duminică. - Duminică? Atât de curând?
Mai vrea cineva cafea?
Mai vreau eu.
De ce-ai vrut să mă vezi? Trebuie să merg să împachetez.
Jesus a terminat să-mi citească "Anna Karenina".
- Nu m-ai chemat aici pentru asta. - Mama se înșela.
Nu e o poveste de dragoste minunată. E una prostească.
- Da? - Da.
Ea se aruncă sub roțile trenului.
Am citit-o.
Dar chiar și după ce-a făcut-o, și-a dat seama că greșise.
A încercat să iasă, dar e prea târziu.
Unde bați?
- Nu pleca la Paris. - Și ce-ar trebui să fac?
- Găsește-l pe Danny. Pleacă cu el! - Te porți imatur!
Nu sunt imatură. Nu-l iubești pe Eric.
- Ba da, în felul meu. - Și care e felul ăsta?
Nu-ți pot explica acum. Sunt și alte lucruri la mijloc.
- Ce lucruri? - Karen, tata, Billy, tu.
- Nu te ascunde după noi, Anna. - Cum adică, mă ascund după voi?
Nu avem nevoie de tine.
Nu aveți nevoie de mine?
Cum îmi poți spune asta?
Doamne! Am avut grijă de voi toți când erați bolnavi!
V-am dat bani. Am grijă de copiii voștri.
Am mințit pentru voi!
Și tu o să stai acolo și-o să-mi spui că nu ai nevoie de mine?
Pentru că nu avem nevoie.
Uite, nu e același lucru. Totul s-a schimbat.
- Ce? Ce s-a schimbat? - Totul. Toți.
Iubirea lui Danny pentru tine e atât de mare,
că s-a revărsat peste toți ceilalți.
Te-a schimbat și pe tine...
...numai că tu ești ultima care-și dă seama de asta.
E mozaicul la care a lucrat Danny.
Jesus mi l-a descris ieri.
Îl iubești.
Normal că-l iubesc.
Firește.
Dar mi-e frică.
Mi-a fost frică toată viața.
Numai acum...
...când sunt îndrăgostită, nu mi-e frică.
- Unde spunea că pleacă? - Nu știu.
- Mi-a luat prăjitura! - Ba nu!
- I-ai luat prăjitura? - Karen, te rog, gândește-te!
Atlanta. Spunea că a găsit ceva de lucru acolo.
- A spus cum ajunge acolo? - Cu trenul, cred.
Mulțumesc.
Ascultă, nu vrei aia.
Zahărul e otravă.
Un șoarece a fost injectat de 20 de ori pe zi,
timp de 5 ani, cu chestia aia.
Știi de ce a murit?
Trebuie să găsesc un tren spre Atlanta.
Anna, ce faci aici?
- Aveai dreptate! - Legat de ce?
Legat de tot. Legat de noi. Am greșit.
- Nu, n-ai făcut-o. - Ba da.
Nu, n-ai făcut-o.
Trenul meu pleacă. Trebuie să plec.
- Nu. Ascultă. - Îmi pare nespus de rău.
Ascultă-mă! Mama avea dreptate.
Spunea că e rândul meu să fac ceva extraordinar, și o fac.
Sunt aici, într-o gară, în toiul nopții,
ca un personaj dintr-un roman rusesc și te implor.
- Să fac ce? - Să mă iei cu tine.
Nici nu știi unde merg.
- Nu-mi pasă! - Nu. Ascultă ce spui.
Asta e pasiunea. Pasiunea care vorbește.
Știu totul despre ea. Crede-mă. Și pare distractiv.
Faci lucruri prostești, ca ăsta. Dar, în final, nu merge.
Nu va dura.
Ce ți-am făcut?
Poftim?
Ai vorbit exact ca mine.
- Asta e rău? - Da.
E groaznic.
- Îmi pare rău. - Așteaptă!
Atunci, o vom face ca tine. Vom lăsa soarta să decidă.
Aia e o monedă adevărată?
Normal că e o monedă adevărată. De ce n-ar fi?
Nu. Fără niciun motiv.
Bine. Cap, merg cu tine. Pajură, poți pleca,
și n-am să te mai deranjez niciodată. S-a făcut?
Bine, s-a făcut.
- Dar eu mă uit ce pică. - Bine. Tu te uiți ce pică.
- Bine, ești gata? - Arunc-o!
Ce este?
N-ai să te uiți la ea?
E cap.
Doamne, te iubesc!
Te-ai descurcat bine, partenere!
Mamei i-ar fi plăcut mult.
O să mă însor cu ea.
Sunt moduri mult mai ușoare de a întâlni o femeie...
...mai ales pe Ea.
Traducerea și adaptarea Little Badger
Îi mulțumesc lui BlackAmber pentru micul ajutor
Thanks goes to greenmile